Această poveste începe în altă lume.
Una care se aseamănă, dar se şi deosebeşte de a noastră.
Aici, sufletul omului ia forma fizică a unui animal,
cunoscut drept daimon.
Relaţia dintre om şi daimon e sfântă.
Această lume a fost controlată secole la rând
de atotputernicul Magisterium.
Mai puţin în sălbăticia din Nord,
unde vrăjitoarele vorbesc despre o profeţie.
Profeţia este despre un copil cu un destin măreţ.
În timpul marelui potop, acest copil a fost adus la Oxford.
Sincronizarea : cRaZyKong @ hdmonkey.org
Deschide uşa asta afurisită!
Ce Dumnezeu...
Aici sunt Lyra şi Pantalaimon.
Asriel... Invoc privilegiul Oblăduirii Învăţaţilor!
Oblăduirea Învăţaţilor?!
Colegiul Jordan e loc de învăţătură!
Nu e potrivit pentru un copil!
În afara colegiului nu e în siguranţă.
Nu am de ales...
N-am de ales! Ai grijă de ea!
DUPĂ 12 ANI
- Lyra, regulile sunt simple. - Ştim regulile, Pan.
- Tu nu respecţi regulile. - Nu înseamnă că nu le ştiu.
- Trebuie să câştigăm de data asta. - Numără!
Trei, doi... unu!
Ai trişat!
Lyra!
Scuze, dnă Woodridge! Vă ajut să curăţaţi mai târziu.
Lyra! La oră!
Educaţie fizică, dle Decan. Întăreşte trupul şi mintea.
- Roger, pe aici! Ştiu o scurtătură. - Eşti sigură?
Lyra!
Lyra, aşteaptă! E ultima oară când te ascult, Salcilia!
Lyra!
Trişorule! Ştii că nu-mi place aici.
Lyra!
Bau!
În sicriele astea sunt schelete.
În toate sicriele sunt schelete. Asta e ideea.
Da, dar văd scheletele astea!
Doar cele din sicriele deschise.
Te întrebi ce-o fi în cele care sunt închise?
Nu mă gândeam la asta. Nu.
De ce daimonii dispar când mori?
Iar oamenii lasă scheletele astea urâte în urma lor.
Te gândeşti vreodată ce animal va rămâne Pan
când nu-şi va mai schimba forma?
Mă gândesc.
Vorbesc despre asta cu Pan.
- Pan crede că va fi leu. - Nu-i adevărat!
Eu cred că va fi leneş sau porcuşor-de-Guineea.
Ai spus că îţi doreşti ceva viclean, cum e vulpea.
Şi tu? Ce crezi că va fi Salcilia?
Jder domestic sau pisică domestică?
- Atunci, să bem pentru asta! - Să bem?
Lyra!
Ar trebui să mergem!
Se apropie furtuna!
Nu încă!
Ar trebui să avem timp suficient. Am nevoie de încă una.
Trebuie să găsim o cale să coborâm muntele.
- Strânge tot! - Da, bine!
Repede!
Când cobori, sprijină-te pe dreapta!
Thorold! Asta e! Cred că am reuşit!
Ştiu că Magisteriumul n-a ajuns atât de departe în Nord, dar serios...
Cred că ne forţăm norocul.
Cei de la colegiul Jordan vor fi greu de convins.
Trebuie să fiu sigur de ce avem înainte să mă prezint în faţa lor.
Hai...
Aşa...
- Ai mâinile curate? - Da, domnule.
Aşa...
Aşteptăm să se potolească furtuna.
E timpul să pregătim un spectacol pentru învăţaţi.
Pornim spre sud de dimineaţă.
Dar luăm cu noi un prieten.
Dacă eu nu-i conving, el îi va convinge!
MATERIILE ÎNTUNECATE
Seria I Episodul 1
"... vi se vor deschide ochii, "
"iar daimonii voştri vor lua adevărata lor formă"
"şi veţi fi ca nişte dumnezei, cunoscând binele şi răul."
Lyra, ai putea încerca să stai trează?
Sunt trează. Ascult. Sunt un Dumnezeu, ştiu ce sunt binele şi răul.
"Ca nişte Dumnezei", Lyra.
Magisteriumul n-ar fi de acord cu blasfemia.
Credeam că suntem sub Oblăduirea Învăţaţilor.
Da, e un privilegiu câştigat, de care nu trebuie să abuzăm.
Fără Oblăduirea Învăţaţilor, tu n-ai fi aici. Nici eu.
Să faci bine să nu uiţi asta.
- Lyra... e unchiul tău. - Unde rămăseserăm...
Da...
În sfârşit, voi putea să merg în Nord cu el!
Lyra, nu face nicio prostie!
Dle Bibliotecar, îmi citeşti pasajul fascinant
despre motivaţia şarpelui în Grădina Edenului?
Nu exist ca să te distrez pe tine, Lyra.
- Iar Magisteriumul n-ar fi de acord... - Te rog!
Unde este? Da...
Am pus-o sus, nu-i aşa? Unde este?
Aşa...
Mulţumesc, Serena.
Aici erai...
Lyra!
Deci... asta nu e o prostie?
Gata. Ţi-ai luat porţia de distracţie.
Nu încă.
A venit...
Asriel...
E timpul.
Nu, Lyra! E interzis să intri în Camera de Odihnă.
Nu şi pentru reuniunile de familie.
A fost cât pe-aci.
Acesta e vinul de Tokay?
Da, dle Decan. Cel din 1938, cum aţi poruncit.
Lordului Asriel îi plăcea cel mai mult, din câte ştiu.
Bine. Acum, lasă-mă, te rog!
Fă-o!
Acum!
Pan...
Nu ştim ce-a pus în el.
Dacă era nevinovat, de ce l-a dat afară pe Majordom?
Decanul e un om bun. Şi a fost mereu bun cu noi.
Îl otrăveşte pe unchiul meu, Pan.
Decanul a poruncit să-l decantez special pentru dv.
Ren, nu mă aşteptam să fiu deranjat!
Au mai rămas doar trei duzini de sticle din '38.
Toate lucrurile bune au un sfârşit.
Excelenţă...
Ar trebui să ne odihnim.
Dacă seara aceasta decurge cum ne aşteptăm, nu vom mai dormi o vreme...
- Lyra, ce naiba faci? - Dă-mi drumul, şi îţi spun.
- Mai întâi, o să-ţi rup mâna. - Vinul e otrăvit!
- L-am văzut pe Decan otrăvind vinul! - L-ai văzut?
Da, a pus un praf alb.
Pan crede că dramatizez, dar...
Vezi? Nu mint.
De ce ar vrea Decanul să te otrăvească? Credeam că ţi-e prieten.
Ce neîndemânatic sunt... Nu-i aşa?
Cineva încearcă să te omoare, iar tu distrugi dovada?!
Mai încet!
Probabil că cineva vrea să mă omoare. Da, distrug dovada.
Ar trebui să faci ceva.
Chiar fac ceva.
Mă întreb de ce vrea Decanul să-mi facă aşa ceva.
Sigur are un motiv întemeiat.
Sincer, în locul lui, m-aş teme de mine.
Am aşteptat mai bine de un an să te văd!
Nu eşti nimic!
Eşti enervant!
Iar tu eşti tenace. Cel puţin, erai.
- Vrei o misiune? - Nu!
E cam înghesuit acolo...
- Nu vreau o misiune! - Vreau să-l spionezi pe Decan.
Să-l urmăreşti cu atenţie, mai ales când se vorbeşte despre Praf.
Crezi că poţi face asta?
Repede, vine cineva! Fii cuminte. Hai, repejor!
Dacă scoţi un sunet, nu te mai ajut, eşti pe cont propriu.
- Ai înţeles? - Da.
Din păcate, a avut loc un mic accident.
Mare păcat!
Se pare că au mai rămas trei duzini.
Discuţia din această seară rămâne confidenţială.
- Am înţeles! - Şi faţă de Magisterium.
Colegiul Jordan nu va răspândi bârfe,
zvonuri şi controverse periculoase.
Dorinţa de cunoaştere şi libertatea academică
sunt prea de preţ ca să le periclităm.
Am înţeles!
Lord Asriel...
Mulţumesc, dle Decan.
După cum unii dintre voi ştiu deja,
cu 12 luni în urmă, am pornit către Nord,
într-o misiune diplomatică pe lângă Regele din Laponia.
Cel puţin, aşa pretindeam eu.
În realitate, scopul meu era să merg şi mai departe în Nord, până la gheţuri,
să încerc să descopăr ce s-a întâmplat cu expediţia lui Grumman.
Aceasta e prima descoperire pe care am făcut-o.
Fotograma aceasta e făcută cu emulsie de nitrat de argint obişnuită.
Însă, în ziua aceea, am făcut două fotograme.
A doua, cu o emulsie pregătită special.
- De unde vine lumina? - Nu e lumină.
- E Praf. - Praf?!
- Dar cum? - Nu se poate...
- Ce este Praful? - Trebuie să văd ce le arată.
Domnilor, e Praf!
S-a imprimat pe peliculă ca lumină,
pentru că particulele de Praf afectează această emulsie
în acelaşi fel în care fotonii afectează emulsia de nitrat de argint.
Silueta bărbatului este perfect vizibilă.
Dar acum vreau să vă uitaţi la copil.
Copilul abia se zăreşte, fiindcă nu atrage Praful.
Lucru care, dată fiind natura Prafului,
este exact ce ne interesează pe noi, nu-i aşa?
Noi, ca adulţi, suntem înconjuraţi de Praf.
De fapt, suntem aproape mistuiţi de el.
Dar se pare că nu şi copiii.
Domnilor, cred că aceasta este dovada
că Praful este atras exclusiv de adulţi.
Aşa cum a bănuit întotdeauna Magisteriumul.
Însă următoarea mea descoperire ar putea fi considerată şi mai eretică.
Asriel! Ai mare grijă!
Abia începe să devină palpitant.
În unul dintre ultimele sale mesaje către Academia din Berlin.
Grumman s-a referit la un anumit fenomen natural,
întâlnit doar pe tărâmurile din Nord.
Presupun că la asta se referea. Fotograma e făcută acum câteva zile.
- Aurora. Luminile Nordului. - Da, întocmai.
Aceasta e cu emulsie obişnuită.
Acum vreau s-o vedeţi pe cea cu emulsia specială.
Un oraş în cer.
- Poftim? - Ce-i asta?
Arată minunat!
O multitudine de lumi, din care Magisteriumul controlează doar una.
Lumi devenite vizibile
doar cu ajutorul celei mai dezagreabile substanţe: Praful.
Eliberaţi sala! Nu putem asculta aşa ceva!
Din păcate, va trebui, dle Decan.
- Discuţiile acestea sunt eretice! - Sunt necesare.
Cred că Grumman a găsit dovezi despre aceste lumi.
- Şi a plătit cu viaţa. - Cu viaţa?
I-am găsit trupul în gheaţă, lângă Svalbard.
I-am adus capul, cum se cuvine pentru un învăţat al acestui colegiu.
- Dle Subrector, îl cunoşteaţi bine. - Nu văd bine, iar gheaţa e murdară.
- Dar ar putea fi Grumman. - Cine ar fi făcut asta?
Cel mai probabil, Magisteriumul, care îşi acoperă urmele,
ca să rămânem naivi sau, cum ar spune Decanul,
"să avem libertate academică".
Chiar acum se duce o luptă acerbă
între cei care ne vor ignoranţi
şi cei precum Grumman, dispuşi să lupte pentru adevăr,
pentru adevărata libertate academică.
Domnilor, a fost membru al acestui colegiu,
iar munca lui a fost extrem de importantă.
Am nevoie de finanţare ca s-o continui.
Cine mi se va împotrivi?
Bucură-te, căci calea ta e sigură...
Pentru a face faţă la toate călătoriile...
Bucură-te, căci calea ta e hotărâtă.
Tu şi daimonul tău, nedespărţiţi...
Suntem aici pentru a mulţumi şi pentru a aduce omagii.
Daimonul fiului meu s-a stabilit la forma de şoim!
Lyuba, Suflet, însoţitoare şi protectoare a fiului meu,
te întâmpin cu bucurie în forma ta definitivă,
în familia mea, printre băieţii mei, şi îţi acord încrederea mea.
Acest inel confirmă stabilirea daimonului tău la o formă
şi trecerea ta de la copil la bărbat!
Cine îi va îndruma pe Lyuba şi pe Tony?
Eu şi Sura.
Mulţumesc, Benjamin De Ruyter!
Aşa cum simbolizează inelul,
făurit din argint donat de toate familiile...
- Cu plăcere. - Cu bucurie.
... vă rugăm să duceţi mai departe tradiţia gitană.
Alţii ne consideră nişte paria,
dar suntem o familie unită, aşa că vă cerem
ţie şi Lyubei să apăraţi libertatea noastră şi să luptaţi pentru ea,
orice ne-ar sta în cale.
Amândoi acceptaţi obiceiurile noastre?
Da.
Da, le acceptăm.
Da!
- Îl pierd pe băieţelul meu! - Mamă, nu spune asta.
Îmi pierd ambii băieţei.
S-a ţinut după mine şi m-a sâcâit zi şi noapte înainte de ceremonie.
Ai devenit bărbat astă-seară...
- Bravo, Tony! - Mulţumesc.
El e încă băiat.
Vrea să ştie că rămâi fratele lui mai mare.
Sigur că rămân fratele lui mai mare.
Du-te! Prinde-l din urmă pe Billy şi spune-i!
Ratter, ce este?
Ratter, nu!
L-aţi văzut pe Billy?
Billy, unde eşti?
Billy! Eşti acolo?
Lasă-mă!
Ajutor!
Fata...
Poftim? Da...
Au votat să-ţi dea banii?
Acum te-ai trezit.
- Da. - Ce e Praful?
Nu te priveşte.
Ba mă priveşte.
M-ai pus să spionez.
Acum spune-mi ce-am spionat.
Lyra, sunt lucruri care...
Există anumite lucruri...
E mai bine să nu le înţelegi deocamdată.
Pot să văd capul omului?
Nu!
De ce să te las să-l vezi?
Decanul... Mai putem avea încredere în el?
N-am încredere în nimeni.
Culcă-te, Lyra!
Ia-mă în Nord cu tine!
Noapte bună, Lyra!
Nu ştiu de unde, dar a ştiut.
El a vărsat decantorul.
Iertaţi-mă, dle Decan, dar răsuflu uşurat.
Nu m-a încântat niciodată ideea de... crimă.
Nu ştiu cine ar fi încântat de această idee, Charles.
Dar era în joc armonia din colegiul Jordan.
Se apropie o mare schimbare, care ne ameninţă pe toţi.
Aletiometrul ne avertizează de consecinţe îngrozitoare,
dacă Asriel îşi continuă cercetările.
În afară de orice altceva, copila va fi atrasă în poveste...
- Are de-a face cu Lyra? - Da.
Are un rol în toate astea, şi încă unul important.
Ironia e că trebuie să facă totul fără să-şi dea seama.
- E doar o copilă inocentă! - Şi aşa trebuie să rămână.
Ceea ce a însemnat s-o protejăm şi să păstrăm colegiul impecabil.
Dar sunt şanse mici ca erezia lui Asriel
să nu ajungă la urechea Magisteriumului.
Vrei să spui că trebuie s-o lăsăm să plece?
Aletiometrul spune că Lyra trebuie să facă o călătorie.
Ce fel de călătorie?
Una care, din păcate, include o mare trădare.
Cine o va trăda? Asriel?
Aici e partea cea mai tristă.
Ea va fi cea care va trăda.
Iar experienţa va fi cumplită.
Putem s-o ţinem aici. Trebuie!
Ştiu că ţii la ea
şi că ai învăţat-o cât de bine ai putut, Charles,
dar nu putem decât să ne temem pentru ea.
Şi să ne temem de ea.
Hai, grăbeşte-te!
Excelent, ai venit! Mor de foame!
- Ţi-am adus un cârnat în plus. - Adică l-ai adus pentru tine.
Ar putea fi adevărat.
N-am fost la masă aseară.
- Am observat. Unde ai fost? - Într-un dulap.
- Toată noaptea? - Aproape.
E... complicat.
- Ai auzit vreodată de Praf? - Praf?
Bănuiesc că nu te referi la cel pe care îl ştergem.
- Cu ce să încep? - Te simţi bine, Lyra?
- Gândeam cu voce tare. - Păi...
Trebuie să ştii două lucruri: un băiat gitan, Billy Costa, a dispărut.
Billy Costa? Îl ţin minte. Fratele lui Tony?
Unii spun că e un bărbat cu ochi strălucitori,
alţii spun că e un bărbat care cântă, al cărui daimon e vulpe.
Trebuie să fie coblerii.
Coblerii?
Ţi-am spus, coblerii sunt o legendă, Roger. Nu există!
Gitanii îl vor găsi pe Billy.
Bine. Dar nu mă învinovăţi când o să-ţi spun "ţi-am spus eu".
Al doilea lucru...
Unchiul tău pregăteşte un zepelin, să plece.
Nu, fără mine!
Lyra!
Unchiule!
Ce e?! Ce cauţi aici? Am treabă!
- Nu pleci! - Nu pot să rămân!
Magisteriumul îmi va lua urma. În plus, am obţinut ce voiam.
Fii cuminte, învaţă ceva. Ne vedem când mă întorc.
Te rog, unchiule! Abia ai venit. N-am apucat să vorbim!
Trebuie să plecăm!
- Te rog, unchiule! - Atenţie!
Îmi pare rău,
dar nu am timp pentru tine acum. Eu...
Să mergem!
Ia-mă în Nord! Mi-ai promis!
Ia-mă cu tine. Vom avea timp destul!
Un copil n-are ce căuta în Nord.
Aşa arăta?
Poftim?
Zepelinul în care au murit părinţii mei.
Nu. Nu, era mai mică.
E mai bună decât crezi tu.
E deosebită!
Toţi sunt deosebiţi!
Unde...
Am căutat aici şi aici. Nimic.
- Lord Faa... - Unde e Mama Costa?
I-am zis să aştepte pe vasul ei, poate că Billy se duce acolo.
Restul oamenilor noştri?
Poliţiei statale nu-i pasă.
Nicio surpriză!
Organizăm echipe proprii.
Un grup a pornit pe Cherwell, de la podul Maudlin, spre nord.
Nimic. Am împărţit Jericho, am supravegheat aerodocul...
John!
Coblerii l-au scos deja din Oxford.
Crezi că l-au luat coblerii?
Fratele meu n-a fost luat de cobleri. E un basm pentru copii.
Nu!
Coblerii există.
Împreună cu John Faa, am fost în şase comunităţi gitane.
Din toate au fost luaţi copii, toţi, în acelaşi fel.
Da, dar de ce? Ce ar putea să vrea cu ei?
Asta nu ştim. Nu ştim ce fac, dar vom afla.
Am prins de veste că duc copiii la Londra.
Poate că aşa îi ascund cel mai bine. Trebuie să mergem, să încercăm!
Să plecaţi de aici?
Nu! Mama n-ar fi de acord nici în ruptul capului.
Billy s-a rătăcit, n-a fost răpit.
Continuăm căutările. Parcurgem cât putem de mult azi.
Dacă nu-l găsim aici, mergem la Londra şi-l găsim acolo.
Unde eşti, Billy?
Dacă el nu ne ia, găsesc altă cale să ajung în Nord.
Ştii că eu lucrez aici, nu?
Iar tu nu prea ai cum să pleci de aici, fiindcă suntem orfani
şi niciunul n-are bani.
Uneori, trebuie să visezi.
Vom merge în Nord, Roger. Ştiu că vom merge.
Dacă spui tu...
A reuşit să-i înflăcăreze.
Când a terminat, erau aproape dezlănţuiţi.
- Sigur informaţia e corectă. - Am avut oameni de încredere înăuntru.
Deci Asriel susţine că acum poate vedea Praful?
Nu e vorba de ce vede, ci de ce susţine că vede prin el...
Un oraş ascuns.
Alte lumi.
Decanul colegiului Jordan a riscat să-l lase să spună asta?
Oblăduirea Învăţaţilor...
Decanul nu poate fi aşa de naiv încât să-şi imagineze
că Oblăduirea Învăţaţilor îl apără de acuzaţia de erezie.
Asriel l-a dovedit.
I-au dar o sumă enormă.
Ca să se ducă în Nord şi să-şi continue cercetările.
Află tot ce poţi prin mijloacele permise.
O asemenea erezie are prioritate pentru Magisterium.
Voi vorbi cu cardinalul.
Da, părinte.
Trebuie să ştiu unde se duce şi ce încearcă să obţină.
Voi face tot ce pot.
Boreal...
Da, părinte!
Nicio vorbă, prietenilor noştri comuni.
Inclusiv ei.
Binecuvântează-ne, Doamne,
pe noi şi aceste daruri ale Tale, pe care le vom primi
din bunătatea ta.
Cu trupul hrănit de acestea,
îngăduie să-Ţi aducem slavă,
prin Hristos, Domnul nostru. Amin!
Amin!
- Bună seara, dnă Coulter! - Bună seara, dle Decan!
Lyra, dânsa e dna Coulter. S-ar putea să te intereseze.
Bună ziua!
Nu sunt deloc obişnuită cu această grandoare.
Să-mi spui ce cuţit şi ce furculiţă să folosesc.
Nu vreau să mă fac de râs.
- Sunteţi învăţată? - Pari surprinsă.
Femeile învăţate nu se îmbracă precum dv.
Voi considera că e un compliment.
Nu, nu sunt chiar învăţată. Sunt membră a colegiului Sf. Sofia,
dar îmi desfăşor activitatea în afara Oxfordului.
Bună, Lyra!
Dar eu nu sunt interesantă, tu eşti.
- Vorbeşte-mi despre tine, Lyra. - N-am ce să spun.
Deci zvonurile despre traseele tale pe acoperişuri
sunt cu totul false, nu-i aşa?
De unde ştiţi de asta?
Eşti o figură, nu-i aşa?
Mă mir că Ariel nu vorbeşte mai mult despre tine.
- Îl cunoaşteţi pe unchiul meu? - Da.
Din când în când, ne întâlnim la Institutul Arctic.
Şi dv. sunteţi explorator?
Ce cuvânt măreţ!
Da, presupun că sunt.
Aţi văzut vreodată un urs cu armură? Sau tătari?
Am negociat cu urşii. E mult mai plictisitor decât pare.
Am luptat cu tătarii, iar asta poate fi chiar distractiv.
Dar chiar te interesează asta? Uneori, sunt plictisitoare...
Nu, când e vorba de Nord, nu mă puteţi plictisi niciodată.
Momentul meu preferat este dimineaţa, devreme,
când cerul e înalt, iar pământul pare nesfârşit.
Iar înaintea ta e numai zăpadă proaspătă, neatinsă.
Te simţi absolut singur
şi te simţi absolut... magnific!
Vreau să mă simt aşa.
Ia loc, Lyra!
Lyra, ştii de ce am venit?
Decanul m-a rugat să-ţi găsesc un loc.
Fireşte că am vrut să te cunosc mai întâi.
Acum, că te-am cunoscut, te plac
şi vreau să-ţi ofer un post ca asistentă a mea.
Trebuie să înveţi repede. Nu accept tândăleala.
Dar, cu entuziasmul tău şi cu know-how-ul meu,
am face o echipă pe cinste.
- Am merge în Nord? - Mai întâi, mergem la Londra.
Şi va trebui să fii pregătită să pleci mâine.
Am rezervat două locuri într-un zepelin.
Prietenul meu, Roger. Poate veni şi el?
Nu e mare explorator, dar găteşte, face curat...
Băiatul din sala de mese?
Am toţi servitorii de care am nevoie...
Nu vă va dezamăgi. Am nevoie de el.
E prietenul meu cel mai bun. Singurul meu prieten.
Vă rog, e orfan, ca mine,
şi pentru noi ar fi cel mai palpitant lucru să plecăm de la colegiu.
Bine. Poate să vină.
Lyra, gândeşte-te înainte să-i spui.
S-ar putea să nu vrea să vină. Nu ştie altceva în afară de colegiu.
Nici eu!
- Oricum, urma să plecăm de aici. - Roger nu e ca tine.
Îi explicăm mâine. Îşi va da seama şi el că nu poate rata şansa asta.
Noi nu putem!
Mamă!
Billy al meu...
E în regulă...
Pot să...
Dle Bibliotecar!
- Pe cine aşteptai la ora asta? - Pe Roger, cu micul dejun.
- Ce cauţi aici? - Eşti chemată.
Urgent. Culmea!
Repede, Lyra! Îmbracă-te!
Bravo! Vino repede! N-avem mult timp.
Plec să stau cu dna Coulter şi cu Roger şi nimeni...
Nimeni nu te opreşte.
Ştiţi despre asta?
Dna Coulter a vorbit cu mine, da.
Eu am aranjat totul.
Perioada din viaţa ta care aparţine colegiului se încheie.
Te rog, ia loc!
Atunci, de ce m-aţi chemat?
Lyra, am promis cândva să fac tot ce pot
să te apăr de oricine îţi vrea răul.
Să mă apăraţi? De ce anume?
Pe măsură ce ai crescut,
am simţit tot mai mult importanţa acelei promisiuni.
Cui i-aţi promis?
Cred că dna Coulter
îşi va da silinţa cu tine, dar nu pot fi sigur.
Aşa că îţi voi da ceva.
Vreau să-mi promiţi că nu-l vei arăta nimănui.
E important, Lyra. Avem nevoie să ne promiţi.
Ce este?
E un aletiometru.
E unul dintre cele şase care au fost făcute.
E minunat...
Lordul Asriel însuşi l-a adus la colegiu când erai bebeluş.
Este extraordinar.
Ce face?
Îţi spune adevărul.
Cum?
Tu şi Pan trebuie să învăţaţi singuri.
Dar să ştii că e ilegal, dacă nu e aprobat de Magisterium.
- Aşa că păstrează secretul... - Nu vreau secrete!
E al unchiului meu. N-ar vrea să-l iau.
Lyra, uită-te la mine!
Puterile acestei lumi sunt foarte mari.
Oamenii sunt atraşi în curenţi mai puternici decât îţi închipui.
Sper ca acesta să te apere întrucâtva.
Du-te cu bine, Lyra!
Cu bine, Lyra...
Şi... fii precaută!
Nu sufla o vorbă nimănui, nici măcar dnei Coulter.
Trebuie să-i spunem lui Roger că plecăm la Londra.
- Îl caut pe Roger. - Şi eu!
N-a apărut la tura pentru micul dejun!
Roger!
- Dnă Woodridge, l-aţi văzut pe Roger? - Nu.
L-a văzut cineva?
- Dle Cousins, l-aţi văzut pe Roger? - Nu.
Roger!
- Eric, l-ai văzut pe Roger? - Nu.
Roger!
Doar aici ar mai putea fi.
Nu mai am unde să-l caut.
Roger!
Eşti aici?
Nu crezi că l-au luat coblerii, nu?
Pregătiţi bărcile?
Pleci, Farder Coram? Băiatul meu n-a fost găsit.
Farder Coram n-a făcut nimic. Opresc căutările.
Oi fi tu Regele din Vest, dar fiul meu e mai important...
Copiii le spun cobleri.
Nu e niciun indiciu că l-au luat ei sau că există măcar.
Billy e băiat bun.
E puternic,
fiindcă i-ai fost o mamă bună şi puternică, Maggie.
Dacă putea, se întorcea la noi. Dar nu s-a întors.
E... S-a rătăcit.
Şi trebuie să-l găsim.
Au luat 16 copii de-ai noştri până acum. Şi numărul lor creşte.
E o prostie să-l căutăm aici, când ştim că e pierdut. Tu ştii asta.
Ne ducem la Londra, luptăm cu coblerii
şi ne luăm copiii înapoi!
Hai!
Bun! Te-ai trezit devreme. Îmi place.
Prietenul meu, Roger, a dispărut. Nu-l găsesc nicăieri.
- Nu-i stă în fire. S-a întâmplat ceva. - Ce vrei să spui?
Pari îngrijorată, Lyra. Spune-mi!
Ştiu că coblerii nu există, dar...
Nu aici, Lyra...
Dar a dispărut şi un copil gitan, Billy Costa.
Se spune că l-au luat coblerii...
În fiecare coşmar al copiilor e şi un mic adevăr, Lyra.
Vreţi să spuneţi că coblerii ar putea exista?
Şi l-au luat pe Roger? Avea dreptate?!
E posibil.
- Să anunţăm poliţia! - Nu...
Nu ne vor fi de niciun folos.
Poliţiei nu-i pasă de un băiat de la bucătărie. Deja e departe.
Lyra, ascultă-mă!
- Ţii la băiatul acesta? - Da.
- El ţine la tine? - Da.
Bun... Atunci, trebuie să ne ocupăm noi de problemă.
Coblerii l-au dus la Londra.
Încep să-l caut imediat ce ajungem.
- Coblerii sunt la Londra? - Da, bineînţeles.
Oxfordul e prea mic.
La Londra, copiii pot pur şi simplu să...
... dispară.
La Oxford n-ai unde să te ascunzi. La Londra te poţi ascunde oriunde.
- Mă ajutaţi să-l găsesc? - Uită-te la mine!
Nu numai că o să te ajut, că o să încerc, dar o să şi reuşesc.
Bagajul dv., doamnă.
Da. Plec cu zepelinul de ora 8:00. Mă aştept să te văd acolo.
Pentru binele tău şi al lui Roger.
Lyra, darul de la Decan.
Ce spunea că face ăsta? Spune adevărul.
Spune-mi unde e Roger!
Hai!
Spune-mi unde îl găsesc pe Roger.
Zepelinul decolează în curând. Trebuie să plecăm acum.
Spune-mi dacă coblerii l-au luat pe Roger!
Dacă l-au luat coblerii,
ea e cea mai bună şansă a noastră să-l aducem înapoi.
Nu-i aşa?
Aşteptaţi!
Lyra, mă bucur nespus că ai decis să vii cu mine. Stai jos!
E cea mai bună decizie pentru amândouă.
Unde începem să-l căutăm pe Roger?
Lyra, nu e precaut să vorbeşti în zepeline.
- Trebuie să ne gândim... - Acum suntem împreună.
Vom avea suficient timp să discutăm orice doreşti.
Acum e mai bine să păstrăm tăcerea.
Gitanii. Şi ei pleacă!
Daţi-mi drumul!
Aţi urmărit serialul MATERIILE ÎNTUNECATE
Seria I Sfârşitul episodului 1
Subtitrare: Retail